Tidligere på Ghost Whisperer.
Etter ulykken
så jeg Jims spøkelse tre inn i Sams kropp.
-Du er tilbake. -Kjenner jeg deg?
Jeg ser den samme fyren du ser.
Det er ikke Jim.
Jeg vet hva jeg ser i de øynene,
og Jim er der inne et sted.
Du tror vel ikke at jeg er mannen din reinkarnert?
Jeg ser ånder.
Dette jeg gjør, betyr veldig mye for meg. Hvis du ikke tror på det...
Du trengte litt tid og litt pusterom til å bli klar til å si dette.
Ta all den tiden du trenger.
Nei. Det er enkelt, ok? Jeg skal fortelle deg hvordan.
Ser du lyset?
Ikke? Vi prøver igjen.
Ok, flott, så du ser lyset.
Trykk stjerne-tasten og tast inn koden.
Greit. Vi ses senere. Ha det bra.
-Morn. -Beklager.
Delia hadde problemer med alarmsystemet.
Det var bra.
-Trodde du... -lnn i lyset. Skjønner du?
Faktisk ser det ganske likedan ut. Bortsett fra øretelefonen.
Kan jeg? Jeg trenger kaffe nå.
Det er greit. Vær så god.
Jeg skjønner at dette er vanskelig å forstå.
Men jeg vil være helt åpen med deg. Spesielt med deg.
Det er bra. For jeg har masse spørsmål.
Og jeg har noen svar.
Greit, så det er slik det ser ut?
Når du snakker med dem. Og hvordan de... Vent litt.
Er det noen i nærheten nå?
Nei. Men de kommer hit på besøk.
Noen trenger hjelp
og vet at jeg har evnen.
Andre kan dukke opp når du minst forventer det.
Og du snakker bare med dem?
Jeg finner ut hvorfor de jordbundne.
-Og hjelper dem inn i lyset. -Og Eli gjør det samme?
På sin egen måte, ja.
Jøss. En vanlig dag på jobben, med andre ord.
Det skjer ikke hver dag. Men når de dukker opp,
føler jeg at det er min oppgave å hjelpe.
Greit.
Melinda, jeg vil tro på deg.
Først og fremst fordi jeg er forelsket i deg, for det andre, det er fantastisk.
Jeg har fri i dag og...
Jeg vil se på byggeplassen,
men kan jeg komme hit og være hos deg
for å se hva du gjør?
-Dårlig idé. Er noe i veien? -Nei. Det...
Dette er mer enn hva jeg gjør, det er hvem jeg er.
Jeg skal ikke spøke med det, jeg lover. Kors på halsen.
Ikke ett eneste spøkelse i sikte.
Vent litt. Hva med...
Lysene som slo seg av i jernvarebutikken?
Strømbrudd. Og kassene som falt ned på postkontoret?
-Bare gravitasjon. -Jepp.
Jeg er litt skuffet så langt.
Tuller du? En dag uten spøkelser er som en ferie.
Det er kjekt å gjøre ærend uten å bli plaget.
-Men dagen er ennå ung. -Som du sier.
Jeg må stikke innom å hente en sjekk for sjefen.
Han renoverer og bygger om dette til en skole.
-Kult. -Ja.
Hold dere samlet.
-Søte barn. -Lek pent nå.
Ja.
Jeg husker at jeg liker dem.
Du tror ikke på det jeg sier...
Hva er det?
Ser ut som du har sett et spøkelse.
Tre, faktisk.
Jeg ser ett ved treet, ett ved karusellen
og ett på husken.
-Sier du det? -Hva var dette
før dere renoverte det?
En slags klinikk, tror jeg.
Still dere opp. Det er på tide med noe å spise.
Hvordan det?
Jeg tror noen av pasientene er her fremdeles.
Kan du se oss?
Samme som det aldri var ANTIKVITETER
Før var Parkdale skole
Providence-klinikken, grunnlagt i 1 962.
Og før det...
Var det Valley Springs sanatorium.
Et mentalsykehus, det kan forklare spøkelset jeg så.
Jeg vet hva du tenker.
Kanskje hun visste det fra før
eller hadde hørt det før og så glemt det.
Du tvilte også?
Du tvilte mye. Hva var det som overbeviste deg?
Jeg så alle de personene hun hjalp.
De fleste av dem trodde heller ikke på henne i begynnelsen.
Ok, spøkelser eksisterer.
-Men hvordan kan de være truende? -Det kommer an på.
Noen ganger kan de være vennlige,
andre ganger er de bare til bry,
og de virkelig plagede kan være farlige.
Hvordan da?
l dette tilfellet
snakker vi om barn under 1 0 år.
De kan bli påvirket av dem.
Barn i den alderen kan se og snakke med spøkelser.
Når vi vokser opp forsvinner det.
Det er ikke plass i den voksne rasjonelle hjernen.
Jeg kan ikke huske å ha sett spøkelser.
l mitt tilfelle er jo det meningsløst å si det.
Siden hjemmet deres nå har blitt en skole,
kan spøkelsene skremme barna, eller gjøre noe verre.
Og det er der du kommer inn. Hva gjør du deretter?
Jeg snakker med dem og finner ut hva som holder dem her
og så får jeg dem forhåpentligvis til å gå videre.
Det er en førskole. De vil ikke slippe deg inn
når du sier: "Jeg snakker med spøkelser."
Hvordan skal du klare det?
Jeg tror du mener "vi."
Det er bare hyggelig.
Du jobbet her så lenge,
men sa aldri at du hadde barn.
-Vi har ikke det. -Ikke ennå.
-Når er terminen? -Jeg er nok ikke gravid.
Men vi planlegger fremtiden.
Langt inn i fremtiden.
Vi vet ikke om vi blir her eller...
-Flytter til byen. -Riktig.
Men hvis vi blir her, hvilke skoler er best?
-Det virker litt sprøtt. -Nei da. Det er lurt.
Alle foreldre skulle tenkt sånn. Hvor lenge har dere vært gift?
-Vi er ikke... -Seks måneder.
Vi skal gifte oss
-om seks måneder. -Om seks måneder.
-Gratulerer. -Takk.
Etter omvisningen
kan vi stikke innom kontoret og ta med noen brosjyrer.
Ja. Takk.
Hallo.
Penny, dette er Sam og Melinda. De sjekker ut skolen.
Hyggelig å møte dere.
Vi er stolte av skolen.
Lærte de fransk så vakkert fonetisk?
Ikke fra meg. De må ha lært det i musikktimene.
Jeg trodde Jan lærte dem rytme med tegnspråk.
Det var gøy!
Parkdale skole
Lærte spøkelset dem den sangen?
Du hørte selv at det ikke var lærerne.
Det må finnes en logisk forklaring.
Kanskje en av dem lærte den til de andre.
Jeg ville trodd det samme hvis jeg ikke hadde sett spøkelset.
Siden du ikke snakket med henne... Hva gjør du nå?
-Vi må snakke med Eli. -Fordi han hører dem?
Nei, fordi spøkelsene var mentalpasienter og han er psykolog.
Alle papirene fra Valley Springs sanatorium
ble gitt til forskningsavdelingen
da de stengte i '61 .
Fikk du tak i alle papirene derfra?
Det er nok det minst merkelige du trenger å fordøye akkurat nå.
Greit.
-Ja, det er henne. -Jøss.
Jeg fant alle som passet beskrivelsen.
Greer Clarkson. Var det henne du så?
lfølge papirene ble hun innlagt like etter at hun fødte.
Hun sa hun hadde mørke tanker.
Høres ut som PPD. Fødselsdepresjoner,
det ble ikke tatt seriøst på 50-tallet.
Hun hadde vrangforestillinger,
hun hørte stemmer.
Hun døde på asylet i '59, men dødsårsaken står ikke her.
Tror du sykehuset skjulte noe?
Mulig. Kanskje det er det som holder henne her.
Eller dette. Herregud.
Hva? Hva er det?
Det er en terapi-dagbok. Hun skriver om hvordan hun druknet barnet sitt.
Hvem ville gjort noe sånt?
Noen med post partum-psykose.
Og nå har hun barn omkring seg på alle kanter. Levende barn.
La oss ta det rolig.
Still dere opp, så tar vi en lekepause.
Barn?
Todd?
Hva er det du...
JEG BLlR STlLLE NÅR JEG ER DØD
Gå og sett deg, lille venn.
Rosalyn, jeg tror vi må ringe foreldrene til Todd Langston.
-Han gjorde noe veldig rart. -Er han ok?
Vet ikke. Noen må hjelpe meg
å vaske bort sprittusj fra tavlen.
-Du vil ikke tro hva han skrev. -Kan han skrive?
Herregud.
De var akkurat her alle sammen.
Hvor har det blitt av dem?
Vil spøkelset du så skade barna?
-Nei, men det er mulig. -Og det er en dame?
Hun som drepte barnet sitt?
Jeg så henne like tydelig som jeg ser deg.
Og du skal fortelle de på skolen...
Minst mulig. Jeg vet hvordan dette høres ut for folk.
Jeg prøver å holde evnen min hemmelig. Å, nei.
-Jill, hva skjer her? -Hei, Melinda.
-Hei. -Du har vel ingen her?
Nei. Vi gikk bare forbi. Dette er Sam Lucas.
Hei, konstabel.
Det er utrolig. Jeg vet ikke hvem som er sjef her.
Men en hel førskoleklasse savnes.
Sam jobbet med denne bygningen, kanskje han kan hjelpe til.
Så klart.
Jeg må finne spøkelset, vi møtes der inne.
Greit. Beklager.
Hvordan kan en femåring skrive dette?
Hvordan kan 1 4 elever forsvinne uten at en voksen
eller overvåkningskameraet får det med seg?
Og med bare én vei ut.
Enhet seks, dra til landsbytorget.
Vi har funnet de savnede barna fra Parkdale skole.
Mottatt. Hvordan kom de seg dit?
Jennifer!
Todd. Kom hit, vennen.
Kom hit. Todd, du skremte meg.
-Hvordan kom du hit? -Mamma! Pappa!
Vi må synge ferdig sangen. Hvis ikke blir hun så lei seg.
Hvem?
Hvor skal de hen?
Hjem, tror jeg. Gjorde du dette? Førte du disse barna vekk?
Jeg er ikke sikker på hva som skjer nå.
Jeg later som om jeg snakker med deg,
så fortsett å se på meg.
Greit.
Jeg kan hjelpe deg.
Men ikke skad barna.
Det vil jeg ikke.
-Jeg har gjort noe forferdelig. -Men du trenger ikke å gjøre dette.
-Du kan la dem være i fred. -De vil være sammen med meg.
-De hørte at jeg sang. -De tilhører ikke deg. Du er død.
Dette er en skole nå. De tilhører de levende. Bare nikk.
De må være mer stille.
Var det derfor du skrev på tavlen?
"Jeg blir stille når jeg er død." Truet du dem?
Jeg...
Hold dem unna. De må ikke komme tilbake.
Det er ikke trygt.
Hun er borte.
Jeg gjør klar bilen.
Holde dem unna hva? Fra skolen eller henne?
Jeg vet ikke. Jeg er bare glad for at de stenger i noen dager.
Kanskje de har en slem lærer
eller noe farlig ved selve skolen.
Som hva da, giftig mugg?
Kvinnen drepte sitt eget barn.
Hun var psykotisk.
Jeg ser bare på mulighetene.
Vi vet hvem hun er, men vi aner ikke hva hun vil.
Og vi vet at hun virket
oppriktig bekymret for barna.
Hvorfor kidnapper hun dem
og skriver trusler da?
Hun skrev ikke det, det var en liten gutt.
En femåring? Var han besatt av henne?
Kanskje det var automatisk skriving.
-Hva slags skriving? -Automatisk skriving.
Å kanalisere en ånd uten å være besatt av den.
l motsetning til å være besatt.
Hvis du kan tro på at
en ånd kan leve utenfor kroppen.
Er det da umulig å forestille seg at den kan påvirke en annen kropp?
Hvordan går det?
Jeg er her for å lære og støtte.
Jeg vil ikke gå i veien for dere.
Det er bra. Vi må finne ut
hvordan hun fikk barna ut,
og forhindre at det skjer igjen, det betyr at vi må dra tilbake.
Leter vi etter en annen utgang?
Men det finnes bare én utgang fra bygningen.
Ut til skolegården.
Hvor skulle ellers en utgang gå?
Gjennom tunnelene.
Hva?
Jeg kan ikke tro at jeg forteller dette.
Under Grandview fins et nett av tunneler.
-En by under byen. -Og mange døde der nede.
De tror fremdeles det er hjemmet deres. Hvis du skjønner.
Fant du dette?
Nei. Den eneste som har vært der nede er Melinda.
Jeg kan ikke hjelpe til med denne.
Jeg er redd for innestengte steder.
Det er ikke jeg.
Godt jobbet med å passere sikkerhetsvakten.
Greit.
Sam.
Er det en annen dør? Hva i...
-Tror du ungene fant dette? -Ja, eller ble ført hit.
Hold deg fast.
Jeg kan ikke huske at døren var fjærbelastet.
Fordi den ikke var det.
Hva er det?
Hva foregår?
Jeg kan se deg!
Syng sangen din, Greer, hvis det beroliger deg.
Det plager ikke meg.
Ro deg ned slik du beroliget sønnen din, og ta farvel med ham nå.
Med all vonde minner, alle tankene.
Gi slipp på dem.
Melinda, Melinda.
Hun trenger mer.
Hva skjer? Stopp.
Melinda, Melinda, hei.
Hei.
-Går det bra? -Ja.
Jeg ser syner av og til.
-Hva? -Jeg var Greer og nå vet jeg det.
Hva vet du?
Hvordan hun døde.
Sam har nådd grensen nå.
Mentalpasienter som hjemsøker barn?
Og besatte barn? For ikke å nevne tunnelene.
Det er mye å fordøye.
Men det passer inn. Tinghuset ligger ved landsbytorget.
Tunnelene fraktet de syke kriminelle.
Så folk slapp å se dem.
Men elektrosjokk? Hvordan slapp de unna med det?
På 50-tallet ble det eksperimentert med slikt.
Pasientene hadde ulike reaksjoner,
og sykehusene holdt uhellene hemmelig.
Det var så trist, hun prøvde å roe seg ned.
Derfor sang hun den sangen.
-Alouette? -Ja.
Vet du hva den betyr?
Franske ord som ingen forstår.
Det handler om en fugl. Refrenget betyr: "Plukke i hodet ditt."
-Så ekkelt. -Nei, det er en fornærmelse.
Mot psykiatrien. Mot meg.
Å plukke i hodet ditt? Skjønner du?
Greit, det er ikke akkurat subtilt.
Hvorfor tror du hun angrep legene?
Ikke legene, legen.
Legen hun nevner i dagboken sin
heter dr. Byrd. En Calvin Byrd.
Var det han jeg så i synet?
Det er mulig han har gjort mer enn å gi henne det siste støt.
Han kan ha plukket i hodet hennes.
Men det forteller meg ikke hva hun vil.
Det ville hjulpet å vite hva han fant.
Hvis Greer er sprø, vil du ikke få noe fornuftig ut av henne.
Og du vil ikke kunne hjelpe henne.
-Hallo? -Hei.
Hei, det er meg. Jeg vet det er sent, men kan vi ta en prat?
Er du hjemme?
Jeg står faktisk på verandaen din.
Kom inn, da.
Jeg ville ikke skremme deg.
Det var vel heller jeg som skremte deg i kveld.
Det går bra.
Jeg har det bra hvis...
-Hvis du har det bra. -Det går bra med meg.
Er det kanintøfler?
Beklager.
Jeg forventet ikke å få besøk.
Jeg trodde faktisk at jeg ikke ville se deg igjen.
-Jeg bor i garasjen din. -Du vet hva jeg mener.
Melinda, det som skjedde på skolen...
Synet.
Gjorde det vondt? Følte du smerte?
Det er nesten som en drøm.
Det føles ekte når det pågår,
men det forsvinner også på en måte.
Ikke bekymre deg for meg.
Har du møtt flere som gjør det samme? Bortsett fra Eli.
Noen. Men ikke mange.
Skulle ønske du kunne sette bort noe av driften til dem nå.
Du vet,
du kan hjelpe meg.
Ok.
Hvor har vi kommet?
Vi tror spøkelset døde som et resultat av elektrosjokkbehandling.
Men det forklarer ikke hvorfor hun er jordbunden.
Eli tror det dreier seg om behandlingen med denne dr. Byrd.
Dr. Byrd. Ok. Men hva har det å gjøre
-med at hun advarer barna? -Jeg vet ikke.
Jeg tror hun drives av skyldfølelse for det hun
gjorde mot barnet sitt.
Det er vel for lenge siden til at dr. Byrd kan hjelpe.
Han så ut til å være rundt 50 og det var 50 år siden så...
Han er død.
-Hvor gammel var Greer? -Tjuetre.
Mannen hennes.
Leighton. Jeg så navnet hans i papirene,
fordi det var han som fikk henne innlagt.
Det fins flere som heter Clarkson. Her.
DØDSATTEST Leighton Clarkson, 1 930-2001
Leighton døde i 2001 .
Vent litt, hva er det?
En bryllupskunngjøring.
"Douglas Clarkson, sønn av Leighton og Greer Clarkson."
-Hadde hun et barn til? -Nei.
Douglas var navnet på barnet hun druknet.
Hun ble innlagt for å ha drept sønnen sin.
Men han lever.
Jeg kjente aldri moren min.
Jeg var to da hun døde,
så jeg husker ingenting om henne.
Jeg vet at hun døde på sykehuset. Men jeg vet ikke årsaken.
Sykehus. Det var snilt sagt. Det var et asyl.
Hun døde av hjertesvikt.
Hvorfor står ikke det i papirene?
Jeg vet ikke. De skjulte mye på den tiden.
-Moren min var en av hemmelighetene. -Tror du ikke hun hørte hjemme der?
Faren min visste ikke hva han skulle gjøre.
Han leste avisen en dag
og hun badet meg i oppvaskkummen, hun snudde seg mot ham.
Hun sa: "Få vekk ungen."
Og så sier hun at hun må fås vekk.
Visste du at hun, i følge papirene, prøvde å drukne deg?
Det var tydeligvis en misforståelse.
Alt tyder på, at før jeg ble født,
var moren min en kjærlig,
smart kvinne ved sine fulle fem.
Du kan ikke laste deg selv for sykdommen hennes.
De mørke tankene hennes.
Det var det faren min sa hun kalte dem.
Hun var redd for å skade meg, men det gjorde hun aldri.
Hvorfor var hun innlagt så lenge?
Hun ble aldri frisk. Hun ble bare verre.
Visste du at hun fikk elektrosjokkbehandling?
De sa at hun ba om det. Hun ønsket å bli frisk.
Men far sa at hun fantaserte verre enn noensinne etter behandlingene.
l dagboken hennes nevnes behandlingene med en dr. Byrd.
Nevnte faren din ham noen gang?
Nei. Ikke et ord.
Tro meg, jeg hørte ham klage over hver og en fra det stedet.
Så hvem var denne legen?
Det er det jeg lurer på.
Jeg har lett i journalene.
Og det står ingenting om noen dr. Byrd fra det sykehuset.
-Hvordan er det mulig? -Jeg vet ikke.
Kanskje hun diktet ham opp.
Tenk over det. Ektemannen besøkte henne ofte.
Han visste ikke om ham.
Hun fikk så mye sjokkbehandling at hun døde.
Kanskje hun mistet virkelighetsoppfatningen etter hvert.
Vent litt. Virkelighetsoppfatning.
Hva mer kan elektrosjokkbehandling føre til?
Det roer ned folk, det døyver kognitive områder i hjernen.
Mener du deler som tillater at folk
bare tror på det de kan se og føle?
Som den delen jeg hadde for mye av?
Han må finnes her.
Han må være knyttet til sykehuset på ett eller annet vis.
Har du sjekket alle stabsjournalene?
Jeg mener, før Greer ble innlagt?
Ja, fra 1 950 til '59 og '40 til '49.
Går jeg lenger tilbake, finner jeg Sigmund Freud.
Fortsett å lete. Helt til begynnelsen om du må.
Beklager, men døren var åpen.
Helt greit.
Du må se hva Eli og jeg har funnet. Se.
Det er ham. Det er dr. Byrd.
Se hva som står skrevet under.
"Dr. Calvin Byrd og stab, Valley Springs sanatorium, april, 1 922."
Greer ble ikke innlagt før i 1 956.
Dette er mannen jeg så, han var lege der.
Akkurat, så han må ha dødd kort tid etterpå,
blitt på sykehuset uten å gå videre.
Eli sier at sjokkbehandling kan påvirke hjernen,
ta vekk det som sier deg at spøkelser ikke fins.
Hva om hun kunne se ham og han kom seg inn i hodet på henne?
Han var ingen tvangsforestilling.
Greer ble manipulert av et spøkelse mens hun levde.
Så dette spøkelset som hjemsøker barna,
ble selv hjemsøkt av et annet spøkelse?
På bakgrunn av dagboken, vet vi at det skjedde mens hun levde.
Og det andre er spøkelset til en lege?
Derfor kunne han forvolde så mye skade.
Hun stolte på ham. Han var en autoritetsfigur.
-Et spøkelse? -Han visste å snakke med henne.
Han overbeviste henne sikkert om
at hun drepte sønnen.
Og hennes evne til å snakke med spøkelser
kom fra elektrosjokkbehandling?
Det er teorien min så langt.
Hvorfor gjør hun dette? Jeg trodde
spøkelser bare hjemsøkte folk de kjente.
Jeg vet ikke. Han var lege,
kanskje han hadde et gudekompleks
eller kanskje de hadde en forbindelse vi ikke vet om.
Ikke bare jeg famler i blinde.
Jeg må inn.
Jeg må finne ut hva hun beskytter barna fra.
Det er lørdag. Det er stengt. Det er ingen
som kan slippe oss inn.
Du ville vel brutt deg inn?
Ja.
-Jeg fikk en nøkkel fra entreprenøren. -Kom igjen.
Vent, hvor skal vi?
Kan du ikke bare rope på ham?
Det er en dårlig idé.
Hun har advart folk om å være stille.
Hvorfor? Sover spøkelsene og... Kommer vi til å vekke opp noen?
Hvis du bråker, kan du ikke høre hviskingen hans.
Greer.
Han blir sint når han ikke blir hørt.
Dr. Byrd?
Er det ham du prøver å beskytte barna mot?
Du lærte dem den sangen
så de kunne advare deg når han kom.
Jeg vil ikke la ham plukke i hodene deres.
Slik fikk han den lille gutten til å skrive på tavla, ikke sant?
De er så tillitsfulle, når han hvisker inn i ørene på dem,
er det vanskelig å ikke høre etter.
Selv når du ikke tror på det han sier.
Som da han sa at du drepte sønnen din?
Dr. Byrd forsto det.
Jeg elsket sønnen min så mye
at det av og til gjorde vondt bare å se på ham.
Han var så liten og skjør.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde som jeg gjorde.
Aldri mer.
-Jeg var syk. -Sønnen din er i live.
Nei, jeg husker at jeg holdt ham i vannet.
Nei, du badet ham, du tok vare på ham.
Da du trodde du skulle skade ham,
ga du ham fra deg.
Nei. Det er ikke mulig.
-Legen sa at... -Legen løy.
Vennen min har snakket med sønnen din.
Doug, han er i live og er gift, han har egne barn.
Se her.
Hvorfor skulle han fortelle meg slike ting?
Min egen lege.
Han var ingen lege, han var et spøkelse.
Du visste at barna måtte beskyttes mot ham,
så hvorfor tror du på det han sa?
De fortjener ikke straff, men det gjør jeg.
Selv om jeg ikke skadet barnet mitt, så forlot jeg ham.
Det er ikke sant. Du ba om sjokkbehandlingen.
Du sa du ville gjøre hva som helst
for å kunne dra hjem til sønnen din.
Tenk. Vær så snill. Jeg vet at du kan huske det.
Kanskje jeg gjør det.
Bra, let etter lyset, for du er klar for å gå videre nå.
Nei, jeg kan ikke forlate dem.
Ikke bekymre deg. Jeg skal beskytte barna.
Ikke bare dem. Alle vennene mine er her.
Han hvisker stygge ting til dem også.
Pasientene?
Hvor er de?
Han er farlig. Ikke gjør ham sint.
Jeg skal ta meg av ham. Hvor er vennene dine?
Det er forferdelig der nede. Ikke gå ned.
Hun er borte.
Hva sa hun?
Kom igjen.
Tunnelen går gjennom her.
Du vil vel ikke gå gjennom den der?
Det var denne veien barna gikk til torget.
-Gjennom en stengt metalldør? -Greer må ha hjulpet dem.
Du har sett spøkelser smelle med dørene og flytte på ting.
Jeg har sett dører og ting flytte på seg.
Jeg har ikke sett spøkelser.
Samme hva du har sett, så må jeg ned dit, så...
Hvorfor må du gjøre dette nå?
Sjelene der nede trenger min hjelp.
Hvis dette er for mye å ta innover seg på én gang så...
-Det er greit. Bare dra. -Hvorfor kan ikke du dra?
Hvorfor må vi gjennomgå alt dette nå?
Alt dette?
Hvis du sier at spøkelser kan flytte ting,
hvis de kan ta kontroll over folk, forsvinne, dukke opp igjen,
hvorfor kan de ikke gå inn i lyset
og bli ferdig med det?
Du er ferdig med det, ikke sant?
-Jeg er bare sliten. -Nei, du er lei av å prøve.
Det handler ikke om det,
det handler om hva som er logisk.
-Jeg beklager at du ikke... -Beklager, men du tar feil.
Hvis du ikke prøver, vil du aldri få tilbake det du mistet.
Jeg? Vi snakker om spøkelser.
Ja.
Hukommelsen din.
Grunnen til at du ikke finner ut av det er at minnene ikke er dine.
De tilhører et spøkelse.
Hør nå her...
Noen døde og gikk inn i kroppen til Sam.
Du snakker om Sam som om han...
Han er borte.
Han gikk inn i lyset. Du er ikke Sam lenger.
-Hvem er jeg? -Jim.
Mannen min.
l det minste det som er igjen av ham.
Du husker det kanskje ikke nå og det kan hende det aldri skjer,
jeg ba deg dra, men du ville ikke.
Og Sams kropp ga deg en ny sjanse.
-Melinda... -Jeg vet hvor vanskelig det er
å akseptere dette, ok? Men tenk over hva som har skjedd.
De tilfeldige minnene, skuddet, de tingene du plutselig
husket om legevitenskapen, de minnene kom fra Jim, og så...
Så er det meg.
Det du føler.
Det begge føler, du husker at du ville ha barn,
det kom fra et sted.
Det kom fra livet du delte med meg.
Det må jo bety noe, ikke sant?
Ja, det betyr noe.
At du har mistet mannen din
og at livet ditt ble satt på hodet.
Det er verre enn hva jeg mistet, fordi du vet hva du mistet.
Vi må innse realitetene begge to.
Fakta er at det som er borte er borte.
Jeg er ikke Jim.
Jeg er ikke mannen din.
Du fortalte det i kjelleren på et tidligere asyl?
Hva skulle jeg ellers gjort?
Kanskje gitt ham et par drinker først?
Eller vente til etter at dere hadde sex.
-Har dere ikke hatt sex ennå? -Det sier jeg ikke.
Vet du ikke at
du aldri avslører ting før etter at dere har hatt sex?
Hold lommelykten.
Jøss! Herregud. Du er jo helt psyko.
Jeg blir ikke med deg inn dit.
Dr. Byrd er psykolog.
Man går ikke inn i en knivkamp uten kniv.
Jeg er ikke så skarp.
-Gå inn. -Jeg... Nei, jeg...
Gå!
Dette er for nifst.
Hvorfor er dere her? Hva gjør dere her?
Hvem sa det? Nå bør du vise deg.
Bedre om du viser deg et annet sted.
Slapp av, de er bare spøkelser.
Kan dere hjelpe meg?
Familien min er borte.
Hjelp oss.
Kan dere se oss?
Vet dere om oss?
Dette er skummelt. Vi trenger mer lys. Ja, det var bedre.
Hva ser du?
Greer.
Vis oss veien. Vi skal hjelpe vennene dine å finne lyset.
Dette er rommet hvor hun fikk elektrosjokkbehandlingen.
Legen leter etter meg. Han kommer snart.
Da har vi ikke mye tid. Vi trenger din hjelp.
-Hvordan? -Vennene dine har det vanskelig.
Hjelp oss å snakke med dem.
-Hjelp dem å finne lyset. -Ok.
Han har fanget dere med frykt. Frykt for lyset,
men dere trenger ikke være redde. Tiden er knapp.
-Tro på oss. -Hva foregår her?
Har dere fått nye venner?
Jeg håper vi ikke glemmer de gamle.
De vet at du har løyet for dem.
Hvis du jobbet med å hjelpe folk, husker du kanskje hvordan.
Jeg hjelper dem.
Hvem kommer med nytt fra dem dere er glade i?
Hvem forteller familiene deres det dere vil de skal vite?
Ikke det som er sant,
de onde tankene, hemmelighetene, de vemmelige tingene jeg holder skjult.
Du, doktor.
Hvem er det som kjenner dere så godt, men likevel passer på dere?
Disse personene? Disse fremmede? Ikke stol på dem.
De sier du har løyet om lyset.
Sier du det? Er det noen her som vil gå inn i lyset?
Kanskje vi vil det.
Vær så god. Men hva tror dere lyset vil gjøre
når det kjenner til alle hemmelighetene, slik jeg gjør?
Dere vil gå inn i glemselen.
Greer, se inn i lyset.
Fortell dem det. Fortell vennene dine hva du ser.
Foreldrene mine.
Brødrene og søstrene mine.
Hva ser du i øynene deres? Fordømmelse?
Nei.
Bare kjærlighet.
Fortell det til dem, vær så snill.
Hit, alle sammen! Se inn i det!
Ikke stol på dem. Dere kan ikke dra.
Stol på frykten deres, den vil beskytte dere!
Dette er helt feil!
Du kommer aldri i verden til å lure meg inn i det hullet.
Du finner kanskje tilgivelse der.
Jeg blir her hvor du bor.
Hva venter du på? Gå.
Det er noe jeg må gjøre først.
Moren din vil at du skal vite hvor lei seg hun er.
All den tiden du har vært uten henne, hun tror det er hennes feil.
Hennes feil?
Hvordan kan det være det? Hun var glad og frisk før jeg ble født.
Kroppen min, den var rett og slett ikke sterk nok.
Hun skjønner ennå ikke at legene på den tiden ikke visste om
hva som kunne skje med enkelte mødre.
Det er ikke viktig lenger.
Når jeg ser deg nå, føler jeg meg så sterk.
Når hun ser at du har vokst opp, føler hun seg sunn og sterk.
Jeg har det bedre nå.
De vonde tankene er borte.
Og det livet vi mistet sammen...
Dere tar igjen det tapte på den andre siden.
Kan du si at jeg vil vente på ham?
Men han må ikke skynde seg. Han har barn som trenger ham.
Barnebarna mine.
Det lover jeg. Jeg skal si det til ham.
-Hei. -Hei.
Det var litt av en nyhet du kom med.
Jeg beklager. Skulle ønske jeg hadde et valg.
Jeg skjønner dette nå.
-Sier du det? -Ja, endelig gjør jeg det.
Jeg skjønte det ikke i begynnelsen, men så
-husket jeg noe. -Hva da?
Først var det på sykehuset.
Du var der hver gang jeg våknet.
Ja, jeg var bekymret for deg.
Ja. Du var der
hvert eneste minutt, om jeg var våken eller sov.
-Ja. -Og jeg spurte meg selv:
"Hvorfor gjorde hun det?"
Siden det ikke handlet om meg, men om mannen din.
Det sa du jo. Men så husket jeg noe mer da du
nevnte den spøkelseslegen
som fikk folk til å gjøre ting ved å hviske til dem.
-Vent, jeg... -Og det gjorde du også.
Du hvisket inn i øret mitt.
Alle de timene du satt ved sengen min.
Du kunne ikke akseptere at mannen din var død.
Så du bestemte deg for at ånden hans var inni meg,
deretter fylte du hodet mitt med minnene hans.
Du ville det skulle være sant.
Ikke gjør dette.
Skuddet, medisinkunnskapen, ønsket om barn.
Jo før du aksepterer det...
Nei, du må slutte, skjønner du? Det er bare fantasi.
Slutt.
Du trenger hjelp. Jeg skal være der for deg.
Men du trenger profesjonell hjelp.
Jeg skal få tak i de beste legene.
Du har misforstått det helt.
-Det er du som trenger hjelp. -Nei. Melinda.
-Du er sint nå. -Jeg kan ikke gjøre dette lenger.
Jeg kan ikke.
Du har minner fra et helt liv, bortgjemt et sted,
men hindringen du må få vekk, er deg selv.
Nei.
Jeg forsøkte.
Jeg forsøkte virkelig.
Jeg tror du bør pakke sakene dine og dra.
-Melinda. -Ha det bra.